ФАКТОРИ РИЗИКУ ФОРМУВАННЯ Й РОЗВИТКУ НИЗЬКОЇ ЕНЕРГЕТИЧНОЇ ДОСТУПНОСТІ В ЖІНОК-СПОРТСМЕНОК
Усе більша увага до відносного енергетичного дефіциту (RED-s) у спорті зумовлена обізнаністю й моніторингом здоров’я спортсменів. Міжнародний олімпійський комітет підкреслив важливість розуміння RED-s у 2014 та 2018 роках. Низька енергетична доступність (LEA) є ключовим показником для виявлення ризиків, що відображає залишок енергії для фізіологічних функцій. RED-s і «тріада жінок- спортсменок» перетинаються, оскільки обидва питання стосуються енергетичного дефіциту й розладів харчування, де LEA є інтегральним показником.Мета дослідження – вивчити фактори ризику формування й розвитку низької доступності енергії в жінок-спортсменок.Методи дослідження: бібліометричний аналіз даних інформаційних ресурсів мережі «Інтернет»; метод категоризації інформаційних даних; бібліографічний аналіз даних інформаційних ресурсів мережі «Інтернет»; метод картографування через додаток Litmaps [12]; компаративний аналіз. Результати дослідження. У ході дослідження складено перелік релевантних до нашої теми наукових робіт серед джерел наукометричної бази даних Scopus; сформовано із цього переліку категорії факторів виникнення низької доступності енергії в жінок-спортсменок і розроблено графічну модель проблемного поля дослідження факторів ризику низької енергетичної доступності в жінок-спортсменок за допомогою додатка Litmaps [12]. У свою чергу, компаративний аналіз дав змогу під час дискусії розкрити зміст категорій і сутність основних результатів досліджень ризиків формування й розвитку низької доступності енергії в жінок-спортсменок. Висновки. Хоча дефіцит енергії продовжує бути фокусом досліджень, пов’язаних зі спортивним харчуванням, очевидно, що в цій сфері потрібно ще багато чого зробити. Нижче наведено список потенційних напрямів, які потребують подальшого вивчення: розроблення більш ефективних інструментів скринінгу для виявлення тих, хто піддається ризику формування й розвитку RED-s; формування кращого розуміння специфічних наслідків для здоров’я та результатів професійної діяльності за дефіциту енергії в спектрі значень її доступності для організму через метаболічні ураження, гормональні порушення, менструальну дисфункцію, утрату здоров’я кісткової тканини та якісної імунної відповіді організму; оцінювання залежних від часу ефектів різних значень доступності енергії задля розуміння, наскільки довго може підтримуватися стан дефіциту енергії до початку погіршення здоров’я та продуктивності; оцінювання ефективності різних освітніх заходів для навчання спортсменів важливості стратегій харчування в практиці спортивної діяльності.
низька енергетична доступність, відносний енергетичний дефіцит, жінки-спортсменки, здоров’я, спортивна діяльність, спортивний результат, харчування, порушення
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ВПЛИВ ПОЗАУРОЧНИХ ЗАНЯТЬ ТЕНІСОМ НА РІВЕНЬ ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВЛЕНОСТІ ДІТЕЙ 8–9 РОКІВ
Сьогодні питання підвищення ефективності фізичного виховання дітей молодшого шкільного віку є актуальним у зв’язку з необхідністю виконання глобальних рекомендацій щодо рухової активності. Науковці активно шукають нові підходи до організації фізкультурно-оздоровчих програм. Серед перспективних видів рухової активності виділяється теніс, що завдяки своїй ігровій природі сприяє залученню дітей до систематичних занять спортом. Мета – оцінити вплив занять тенісом на рівень фізичної підготовленості дітей 8–9 років у позакласній роботі з фізичного виховання. Методи: методи теоретичного аналізу, педагогічного спостереження, експерименту й тестування, методи статистичного аналізу. Результати. Аналіз результатів показав позитивну динаміку в усіх тестових вправах. У тесті «Три точки» хлопчики покращили результати на 1,27%, дівчатка – на 1,39%, що вказує на підвищення координаційних здібностей. У тесті «Потрійний стрибок з місця» хлопці продемонстрували приріст 2,00%, а дівчатка – 1,63%, що свідчить про покращення швидкісно-силових здібностей.У тесті «Біг на 20 метрів» середній час у хлопчиків зменшився на 1,57%, у дівчаток – на 3,13%, що відображає підвищення швидкісних якостей. У тесті «Згинання й розгинання рук в упорі лежачи» хлопчики покращили результат на 16,29%, дівчатка – на 25,95%, що демонструє розвиток силової витривалості. Тест «Віяло» засвідчив покращення витривалості: у хлопчиків приріст становив 3,22%, у дівчаток – 2,27%.Висновки. Отримані результати свідчать про значний позитивний вплив занять тенісом на рівень фізичної підготовленості дітей 8–9 років.Покращення показників у тестових вправах указує на ефективність тренувальної програми для розвитку координації, швидкісно-силових і витривалих характеристик у дітей молодшого шкільного віку.
мінітеніс, молодші школярі, фізична підготовленість, зелений рівень
СУЧАСНІ ПІДХОДИ ДО ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ ПІСЛЯ СПОРТИВНИХ ТРАВМ
Фізична терапія – основа у відновленні спортсменів після перенесених травм різної тяжкості, оскільки забезпечує повернення до функціональної активності. У статті розглянуто й проаналізовано сучасні підходи до фізичної терапії після спортивних травм. Проаналізувавши теоретичні праці зарубіжних і вітчизняних науковців, чітко прослідковуємо збільшення рекомендацій щодо використання саме сучасних підходів до фізичної терапії. Мета – дослідження сучасних підходів до фізичної терапії після спортивних травм, зокрема впровадження інноваційних технологій та оцінювання їх у порівнянні з традиційними методами. Методи: аналіз літературних джерел і мережі «Інтернет», контент-аналіз науково-метричних баз даних, порівняльний аналіз. Результати. На основі огляду зарубіжних і вітчизняних праць науковців порівняно ефективність традиційних та інноваційних підходів до фізичної терапії після перенесених спортивних травм і виявлено низку ключових закономірностей. Традиційні підходи до фізичної терапії характеризуються тривалістю й низьким рівнем ефективності, що ускладнює повне усунення наслідків травм і відновлення фізичних функцій і спортивних якостей спортсменів. Особлива увага зосереджується на впровадженні новітніх технологій, індивідуалізованих програм відновлення, мультидисциплінарному підході до терапії, а також на інтеграції інноваційних методів, таких як використання штучного інтелекту, віртуальної реальності, біомеханічного аналізу та нейрофізіологічного моніторингу. Такий підхід дає змогу не лише підвищити ефективність реабілітації, а й значною мірою скоротити її тривалість, мінімізуючи ризик ускладнень і повторних травм. Сучасні підходи до фізичної терапії після спортивних травм демонструють високу ефективність, особливо за умови інтеграції інноваційних технологій у реабілітаційний процес.Висновки. Як показав аналіз літературних джерел, ефективність використання сучасних підходів до фізичної терапії після спортивних травм перевищує ефективність використання традиційних методами. Отже, ця тема актуальна, є перспективною в дослідженні й упровадженні в найближчому майбутньому, доцільно продовжити дослідження щодо комплексного використання традиційних і високотехнологічних методів, що відкриває нові перспективи у фізичній терапії.
фізична терапія, спортивні травми, інноваційні методи, робототехніка, віртуальна реальність
ОСОБЛИВОСТІ ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ ПАЦІЄНТІВ З ЕПІЛЕПСІЄЮ ТА СУПУТНІМИ НЕВРОЛОГІЧНИМИ ПОРУШЕННЯМИ
Епілепсія – це хронічне захворювання головного мозку, що характеризується схильністю до виникнення судомних нападів, неспровокованих будь-яким негайним ураженням центральної нервової системи. Крім цього, захворювання проявляється нейробіологічними, когнітивними, психологічними та соціальними наслідками судомних нападів. Поширеність і захворюваність на епілепсію дещо вища серед чоловіків, ніж серед жінок, як правило, припадає на пік у людей похилого віку, що відображає вищу частоту інсульту, нейродегенеративних захворювань і пухлин у цій віковій групі. [1] Відповідно до сучасного наукового розуміння, епілепсія є системним захворюванням, унаслідок чого її прояви спостерігаються в різних структурах, що проявляться в порушеннях психіатричного, когнітивного характеру, а також, найважливіше для фізичного терапевта, у вигляді симптоматичних порушень функцій нервової чутливості й роботи фасціально-м’язового апарату. Найбільш вираженими наслідками особливостей клінічного прояву хвороби є порушення фаз ходьби та погіршення постурального контролю, утрата м’язового тонусу з можливим формуванням парезу.При епілепсії скроневої частки (TLE) тонічна або клонічна рухова поведінка (TCB) зазвичай пов’язана з автоматизмом дистонічного прояву, тобто відхиленням голови й тулуба в бік, протилежний від локалізації нервового спалаху у відповідній скроневій ділянці.У ході дослідження виявлено, що залучення методів і засобів фізичної терапії, а також використання терапевтичних вправ для пацієнтів з епілепсією та супутніми неврологічними порушеннями створюють позитивну динаміку функціональних особливостей клінічного стану пацієнта. Проблематика процесу дослідження алгоритмів впливу фізичної терапії полягає в наявності різних окремих методичних підходів до втручання методами фізичної терапії, які відрізняються за категоріями та критеріями. Проте в ході дослідження виявлено повну відсутність єдиної моделі впливу різних методів і засобів фізичної терапії з порівнянням їх ефективності у виправленні скелетно-м’язових і неврологічних порушень пацієнтів з епілепсією.Метою дослідження є критичний аналіз науково-методичної літератури щодо зв’язку епілепсії з дистонічними порушеннями постави й сучасних методів і засобів фізичної терапії для пацієнтів з епілепсією та супутніми неврологічними порушеннями.Матеріали та методи дослідження: аналіз та оцінювання сучасної науково-методичної літератури щодо вибору найбільш ефективних методів і засобів фізичної терапії.Результати дослідження. Унаслідок аналізу сучасної наукової літератури стосовно ефективності фізичної терапії пацієнтів з епілепсією та супутніми неврологічними порушеннями відзначено, що тема вторинних неврологічних і функціональних порушень, викликаних епілепсією, є критично недослідженою. Проте завдяки глибокому аналізу наукових напрацювань зроблено висновок, що залучення пацієнтів з епілепсією та супутніми неврологічними порушеннями до процесу фізичної терапії дає можливість позитивного впливу на структурні й функціональні особливості перебігу захворювання та його наслідків. При цьому виявлено, що фізична терапія впливає на всі групи пацієнтів з різними клінічними випадками за допомогою нервової та трофічної дії, так відновлюючи пошкодженні або втрачені рухові функції [2].
епілепсія, дистонія, порушення центральної та периферичної нервової системи
ЗНАЧЕННЯ СНУ В ПРАКТИЦІ СПОРТИВНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ
Останніми роками важливість сну привертає все більше уваги в практиці спортивної діяльності, підкреслюючи його значимість через зв’язки зі спортивними досягненнями, інтелектуальною активністю, фізичним здоров’ям і психічним благополуччям спортсменів. Мета дослідження – виявлення найбільш релевантних джерел наукових досліджень системи «сон-спортсмен» для її актуалізації, демонстрації значущості й спрощення інформаційної доступності всім учасникам практики спортивної підготовки. Матеріали й методи дослідження: моніторинг мережі «Інтернет»; метод квантифікації; метод тегування; метод релевантності; метод аналізу цитування; метод картографування через додаток Litmaps. Результати. Отримані нами в ході бібіліометричного та бібліографічного аналізу дані дали змогу сформувати перелік інформаційних джерел системи «сон-спортсмен» у наукометричних базах даних Scopus, ResearchGate, PubMed, Google Scholar, Semantic Scholar за останні 5 років; виокремити категорії ключових слів досліджуваної системи «сон-спортсмен»; вибрати чотири інформаційні джерела з кожної обстеженої наукометричної бази даних відповідно до найбільшої кількості збігів з основними категоріями ключових слів досліджуваної системи «сон-спортсмен»; сформувати перелік із 20 релевантних інформаційних джерел відповідно до найбільшої кількості збігів з основними категоріями ключових слів досліджуваної системи «сон-спортсмен» і представити їх у вигляді авторської розробки – інформаційної мапи системи «сон-спортсмен». Висновки. Отримані нами в ході бібіліометричного та бібліографічного аналізу дані дали змогу розробити інформаційну мапу літературних джерел мережі «Інтернет», зокрема п’ять основних наукометричних баз даних, задля подальшого дослідження дієвості впровадження до загального доступу й користування авторської мапи релевантних джерел системи «сон-спортсмен» як інформаційного засобу для всіх охочих отримати актуальну та надійну інформацію за дослідженим нами проблемним питанням.
спортсмен, сон, спортивна підготовка, літературна система «сон-спортсмен», інформаційне джерело, наукометрична база даних
РОЛЬ СПОНСОРСТВА НА СУЧАСНОМУ ЕТАПІ РОЗВИТКУ НЕОЛІМПІЙСЬКИХ ВИДІВ СПОРТИВНИХ ЄДИНОБОРСТВ В УКРАЇНІ
Незважаючи на популярність багатьох неолімпійських видів спортивних єдиноборств, пошук спонсора сьогодні вимагає важкої праці та значного обсягу спеціальних знань у галузі маркетингових комунікацій, оскільки, по суті, від підтримки чемпіонатів та участі в житті різних спортсменів спонсори не отримують прямої фінансової вигоди. Проте спонсорство робить бренд пізнаваним, а спортивні перемоги автоматично позиціонують спонсора як дуже успішного учасника ринку. Разом із цим в Україні робота зі спонсорами неолімпійських видів спортивних єдиноборств не ведеться на належному рівні, лише деякі суб’єкти спортивної індустрії проводять комплексні спонсорські програми, спрямовані на більш продуктивну взаємодію зі спонсором. У зв’язку з цим у статті подано критичний аналіз закордонної й вітчизняної літератури з проблем спортивного спонсорства та їх особливостей у розвитку неолімпійських видів спортивних єдиноборств, результати власних соціологічних досліджень серед представників цих видів спорту й суб’єктів спортивного спонсорства щодо особливостей здійснення цього виду маркетингової комунікації, розкрито фактори, що негативно впливають на її ефективність, і висвітлено прогностичні шляхи їх подолання. Мета дослідження – розкрити особливості й механізми спонсорської діяльності на сучасному етапі розвитку неолімпійських видів спортивних єдиноборств, що входять до складу Спортивного комітету України. Методи дослідження: аналіз спеціальних літературних джерел (у тому числі контент-аналіз періодичних видань та інтернет-ресурсів); аналітичний метод; соціологічне опитування (метод анкетування); метод соціально-педагогічного моніторингу; кластерний аналіз; факторний аналіз; методи математичної статистики. Результати. Розкрито сутність поняття «спонсорство», особливості мети, принципи й функції спонсорської діяльності в сучасних неолімпійських видах спортивних єдиноборств. Систематизовано сучасну класифікацію спонсорської діяльності в неолімпійських видах спортивних єдиноборств. Запропоновано сучасні механізми та дієву стратегію здійснення спонсорської діяльності в неолімпійських видах спортивних єдиноборств в Україні.
спонсорство, спонсорська діяльність, суб’єкт, об’єкт, інструмент, комунікація, неолімпійські види спортивних єдиноборств, типи спонсорів, маркетингова стратегія, механізми
ПОКАЗНИКИ ЗМАГАЛЬНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ НАЦІОНАЛЬНОЇ ЗБІРНОЇ КОМАНДИ УКРАЇНИ В МАТЧАХ ОЛІМПІЙСЬКОЇ КВАЛІФІКАЦІЇ 2024 З ХОКЕЮ НА ТРАВІ
Актуальність. Розвиток виду спорту в країні характеризується результатами змагальної діяльності насамперед національної збірної команди. Аналіз змагальної діяльності національної збірної команди України з хокею на траві в головних змаганнях спортивного сезону є актуальним стосовно запитів теорії й практики цього виду спорту.Мета дослідження – на основі комплексного підходу визначити модельні показники змагальної діяльності національної збірної команди України з хокею на траві.Матеріали й методи дослідження. Дослідження проводили під час змагань олімпійської кваліфікації 2024 з хокею на траві (м. Валенсія, Іспанія). У дослідженні брали участь висококваліфіковані хокеїсти на траві (n = 18). Спортивна кваліфікація гравців – майстер спорту України.Методи дослідження: теоретичний аналіз джерел і літератури, педагогічне спостереження, відеозйомка змагальної діяльності, методи математичної статистики.Результати дослідження. Визначено модельні показники змагальної діяльності національної збірної команди України з хокею на траві в головних змаганнях спортивного сезону. Загальна кількість виконання техніко-тактичних дій команди за матч становить 654,0 ± 109,87 із коефіцієнтом ефективності 0,83 ± 0,12. З’ясовано модельні значення виконання основних ігрових прийомів для команди: зупинки – 183,4 (28,0%), передачі – 210,6 (32,2%), ведення – 43,2 (6,6%), обводки – 87,0 (13,3%), відбори – 69,2 (10,6%), перехоплення – 54,8 (8,4%), удари у ворота – 5,8 (0,9%). Модельне значення інтегральної оцінки змагальної діяльності команди становить 6,18 ± 0,85 бала.Висновки. Визначені модельні показники змагальної діяльності національної збірної команди України з хокею на траві в головних змаганнях спортивного сезону дають змогу підвищити управління клубними та збірними командами на сучасному етапі розвитку хокею на траві.
хокей на траві, команди високої кваліфікації, комплексний підхід, структура техніко-тактичної діяльності, інтегральна оцінка змагальної діяльності, режими координаційної складності, специфічні коефіцієнти
ДОСВІД РЕАЛІЗАЦІЇ ІНКЛЮЗИВНОГО ФІЗИЧНОГО ВИХОВАННЯ В УКРАЇНІ
Інклюзивне фізичне виховання є важливим складником забезпечення рівних можливостей для всіх громадян, зокрема для осіб з інвалідністю. Воно сприяє фізичному розвитку, соціалізації та покращенню якості життя цих осіб, а також формуванню толерантного суспільства. В умовах сучасної України ця сфера стикається з численними викликами, серед яких є недостатнє фінансування, брак кваліфікованих кадрів, обмежена кількість адаптивних програм і відсутність сучасної інфраструктури. Крім того, низький рівень обізнаності освітян і студентів щодо методик інклюзивного фізичного виховання уповільнює процес його впровадження в будь-які навчальні заклади.З огляду на ці фактори, дослідження спрямовано на аналіз сучасного стану фізичного виховання для осіб з інвалідністю в Україні, виявлення ключових проблем і визначення можливостей його розвитку. Методи. Дослідження базується на систематичному аналізі наукової літератури, анкетуванні педагогів і студентів, а також експертних інтерв’ю з фахівцями у сфері адаптивного фізичного виховання. У вибіркову групу ввійшли 120 педагогів із різних регіонів України та 15 експертів. Результати. Аналіз отриманих даних засвідчив, що лише 35% українських навчальних закладів мають адаптивні програми з фізичного виховання. Основними бар’єрами залишаються недостатня підготовка педагогів, низька обізнаність студентів про інклюзивні методики, відсутність єдиних стандартів, а також обмежений доступ до спеціалізованого обладнання та спортивної інфраструктури. Крім того, дослідження виявило, що в навчальних закладах, де впроваджуються адаптивні програми, рівень залученості студентів з інвалідністю до фізичної активності значно вищий. Висновки. Для ефективного впровадження інклюзивного фізичного виховання необхідно розробити комплексну національну стратегію, яка включатиме оновлення навчальних програм для педагогів, забезпечення належного фінансування, удосконалення спортивної інфраструктури й популяризацію інклюзивного спорту.Також важливо впроваджувати інформаційні кампанії та просвітницькі заходи, що сприятимуть підвищенню рівня обізнаності суспільства щодо важливості фізичної активності для осіб з інвалідністю.
інклюзія, фізичне виховання, адаптація, спорт, програма, інвалідність
ВПЛИВ ОЗДОРОВЧO-РЕКРЕАЦІЙНИХ ЗАНЯТЬ БАСКЕТБОЛОМ НА ПОКАЗНИКИ ФІЗИЧНОГО СТАНУ ПІДЛІТКІВ
Мета роботи – визначити вплив занять баскетболом на показники фізичного стану школярів і розробити рекомендації для покращення ефективності занять. Методи дослідження: теоретичний аналіз фахової літератури й документальних матеріалів, педагогічні методи дослідження (педагогічне спостереження, педагогічне тестування, педагогічний експеримент), антропометричні методи дослідження, фізіологічні методи дослідження, методи математичної статистики. У дослідженні взяли участь 20 хлопців 12 років, які почали займатися баскетболом. Результати дослідження. Дослідження показало, що за основними фізичними, морфологічними та функціональними показниками підлітки перебувають у межах нормативних значень для цієї статевовікової групи. Це означає, що в більшості 12-річних хлопців показники розвитку відповідають середньостатистичним нормам, визначеним для цього віку, і відображають гармонійний фізичний розвиток і відсутність відхилень у здоров’ї, що є сприятливим фактором для впровадження тренувальних навантажень. Оцінювання фізичної підготовленості виявило, що в більшості підлітків спостерігається середній рівень фізичної готовності до занять. Програма розроблена з урахуванням особливостей підліткового віку та включала три етапи (підготовчий – тривалістю 1 місяць, основний – тривалістю 7 місяців, заключний – тривалістю 1 місяць). Програма спеціально адаптована до цього рівня з урахуванням необхідності поступового підвищення навантаження для сприяння вдосконаленню фізичної підготовленості, але без ризику перевантажень. Результативність розробленої програми оцінювалася за критеріями змін у таких показниках: фізична підготовленість: оцінювалися зміни в показниках швидкості, витривалості, сили та гнучкості, що є ключовими компонентами фізичної готовності до занять баскетболом; морфо-функціональний статус: аналізувалися зміни в антропометричних параметрах (маса тіла, довжина) і функціональних показниках, таких як частота серцевих скорочень та артеріальний тиск. Отримані результати свідчать про ефективність розробленої програми оздоровчо-рекреаційних занять на основі засобів баскетболу й дають змогу її рекомендувати до впровадження в процес дозвіллєвої діяльності підлітків.
рухова активність, баскетбол, підлітки, хлопці, програма
РОЗВИТОК ФІЗИЧНОГО ВИХОВАННЯ В КАЛІФОРНІЇ (СПОЛУЧЕНІ ШТАТИ АМЕРИКИ)
Вступ. У статті обґрунтовується еволюція фізичного виховання в США, підкреслюється його важливість для всебічного розвитку молоді. Особливу увагу приділено історичному шляху становлення фізичного виховання, починаючи з XIX століття. Виділено провідну роль штату Каліфорнія в упровадженні прогресивних підходів і стандартів у спортивній освіті. Мета дослідження – аналіз ключових віх в історії розвитку фізичного виховання в школах Каліфорнії (Сполучені Штати Америки). Матеріал і методи. Аналіз літературних джерел, історичний аналіз, порівняльний метод, документальний аналіз. Результати. У результаті вивчення наукової літератури та матеріалів мережі інтернет прослідковано історію фізичного виховання в Сполучених Штатах Америки й Каліфорнії.Досліджено, що фізичне виховання в США має багаторічну історію, що охоплює кілька століть – від започаткованих спортивних рухів XIX ст. до сучасних освітніх ініціатив XXI ст. Проаналізовано, як формувалося й розвивалося фізичне виховання в Каліфорнії. Виділено ключові аспекти еволюція фізичного виховання в Каліфорнії: ранні ініціативи неформальних організацій у XIX ст.; інституціоналізація на початку XX ст.; стандартизація в середині XX ст.; ключова роль Каліфорнійської міжшкільної федерації (CIF); законодавче закріплення обов’язковості фізичного виховання в школах; розроблення освітніх стандартів змісту фізичного виховання; лідерство в упровадженні Title IX; розвинена структура управління освітою. Узагальнена структура шкільної системи Каліфорнії. Висновки. Еволюція фізичного виховання в Сполучених Штатах Америки є відображенням усе більшого розуміння його ключової ролі в усебічному розвитку молоді, від зародження спортивних клубів у XIX ст. до законодавчого закріплення обов’язковості й розроблення освітніх стандартів у XXI ст.Штат Каліфорнія посідає особливе місце в цьому процесі, демонструючи лідерські позиції у сфері спортивної освіти. Ключовими аспектами розвитку фізичного виховання в Каліфорнії є ранні неформальні ініціативи, інституціоналізація, стандартизація, діяльність Каліфорнійської міжшкільної федерації (CIF), законодавче забезпечення обов’язковості, розроблення змістових стандартів, лідерство в упровадженні Title IX і розвинена управлінська структура. Завдяки цим факторам Каліфорнія є одним із передових штатів у забезпеченні якісного фізичного виховання, що робить цей досвід цінним для вітчизняної практики.
фізичне виховання, Сполучені Штати Америки, Каліфорнія, історія розвитку, законодавство, стандарти змісту
ОСОБЛИВОСТІ МОТИВАЦІЇ ДО ЗАНЯТЬ РУХОВОЮ АКТИВНІСТЮ ДІВЧАТ ПІДЛІТКОВОГО ВІКУ З НАДМІРНОЮ ВАГОЮ
Мета роботи – визначити особливості мотивації до занять руховою активністю дівчат підліткового віку з порушенням маси тіла. Методи дослідження – теоретичний аналіз фахової науково-методичної літератури й документальних матеріалів, педагогічні методи дослідження, соціологічні методи дослідження (анкетування), методи математичної статистики. У дослідженні взяли участь 24 дванадцятирічні дівчини, учениці 7 класу, які мали порушення маси тіла. Усі учасниці проживали в одному місті й мали схожі умови життя, харчування, матеріального забезпечення та соціальний статус. Відбір учасниць здійснювався на основі показників індексу маси тіла (ІМТ), який слугував критерієм для формування групи дітей для подальшого спостереження. Результати дослідження. Результати анкетування дали змогу виявити ключові аспекти ставлення дівчат-підлітків із порушенням маси тіла до занять руховою активністю, а також їхні емоційні та мотиваційні особливості. Більшість дівчат указала, що головними мотивами є покращення здоров’я, зовнішнього вигляду й можливість спілкування з однолітками. Поради батьків і вчителів мають менший вплив, що підкреслює важливість індивідуалізованого підходу в мотивації. Значна частина дівчат зазначила, що рухова активність приносить їм радість, енергійність і спокій. Водночас певна кількість респонденток відчуває напруження або втому, що може свідчити про необхідність оптимізації навантаження. Основними причинами відмови від рухової активності є відсутність часу, утома або погане самопочуття, а також недостатній інтерес до занять. Це вказує на необхідність коригування програм з урахуванням реальних можливостей і потреб підлітків. Дівчата, які регулярно займаються руховою активністю, здебільшого зазначили позитивний вплив на їхню самооцінку, що підтверджує роль рухової активності у формуванні впевненості в собі. Лише незначна частина респонденток зазначила, що емоційний стан постійно змушує їх уникати фізичної активності, що вказує на необхідність додаткової психологічної підтримки для окремих учасниць. Учениці вказали, що їхній емоційний стан здебільшого стабільний або гарний, хоча певна частина відзначає мінливість чи напруження, що може впливати на загальну мотивацію до занять. Більшість респонденток зазначила, що рухова активність покращує їхній емоційний стан, хоча певна частина вказує на частковий або відсутній ефект.
рухова активність, мотивація, порушення маси тіла, дівчата, підлітковий вік
РІВЕНЬ ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВЛЕНОСТІ ШКОЛЯРІВ 5–11 КЛАСІВ
Останніми роками в спеціальній літературі, доповідях учених і практиків ведеться дискусія про доцільність використання рухових тестів у контролі фізичної підготовленості школярів у процесі фізичного виховання, про їх інформативність з погляду взаємозв’язку з показниками фізичного здоров’я та про нормативи рухових тестів. У Постанові «Про затвердження Порядку проведення щорічного оцінювання фізичної підготовленості населення України» від 9 грудня 2015 р. № 1045 указується, що в основі вітчизняної системи фізичного виховання лежить комплекс показників, який включає обсяг щотижневої рухової активності, фізичний розвиток, функціональний стан систем організму, фізичну роботоспроможність і рухові здібності. Цей комплекс показників достатньою мірою може охарактеризувати фізичний стан людини, визначити життєздатність організму й бути покращений через фізичну активність. Найбільше це стосується фізичної підготовленості, яка є інтегральним показником, оскільки під час виконання рухових дій у взаємодію втручаються майже всі органи й системи. Мета роботи – визначити рівень фізичної підготовленості школярів 5–11-х класів. Для отримання об’єктивної інформації відповідно до мети роботи застосовували такі методи дослідження: метод аналізу науково-методичної та спеціальної літератури; метод тестування (контрольні випробування); метод математико- статистичної обробки отриманих даних. Результати. Під час проведення дослідження використані тестові завдання, що мають високий ступінь надійності й інформативності. Вивчено рівень розвитку таких рухових якостей учнів, як швидкість, витривалість, силові та швидкісно-силові якості, спритність, гнучкість і статистична рівновага. Виявлено, що в більшості (34,1%) дітей 5–11-х класів виявлено рівень швидкості – нижчий за середній. У 22,7% школярів простежується низький рівень фізичної підготовки в цьому тесті. У значної частини (58,0%) школярів виявлено низький рівень витривалості. Рівень фізичної підготовленості нижчий за середній спостерігається в 33,0% дітей, середній – у 8,0%, вищий за середній – у 1,2% школярів. Висновки. Дослідження показали, що діти мають середній показник фізичної підготовленості під час виконання тестів на виявлення розвитку сили, спритності, гнучкості й статистичної рівноваги. Значний відсоток дітей продемонстрував низький показник фізичної підготовленості під час здавання тесту на витривалість. Нижче за середній показник фізичної підготовленості серед школярів 5–11-х класів виявлено під час здавання тесту на швидкість й у контрольній вправі «стрибок у довжину з місця». У процесі здавання тесту «піднімання тулуба в сід» значна частина дітей виявила вищий за середній рівень фізичної підготовленості. У жодного школяра не виявлено високого рівня фізичної підготовленості.
КОРЕЛЯЦІЯ МІЖ ФІЗИЧНОЮ АКТИВНІСТЮ, ІНДЕКСОМ МАСИ ТІЛА ТА СИЛОЮ СТИСКУ РУКИ В ПЕРШІ РОКИ НАВЧАННЯ СТУДЕНТІВ МЕДИЧНИХ НАУК
Передумови: фізична активність (ФА), індекс маси тіла (ІМТ) та сила cтиску руки (ССР) є невід’ємними компонентами оцінки здоров’я та самопочуття. ФА, що охоплює повсякденну діяльність та структуровані фізичні вправи, впливає на склад тіла, витрачаючи енергію, зменшуючи запаси жиру та збільшуючи м’язову масу. ІМТ є стандартизованим показником для оцінки вагового статусу незалежно від віку та статі, тоді як ССР слугує надійним індикатором загальної м’язової сили. Розуміння взаємодії між цими факторами має вирішальне значення для комплексної оцінки стану здоров’я. Мета дослідження – оцінити кореляцію між ФА, ІМТ та ССР у студентів перших курсів спеціальності «Науки про здоров’я» в Університеті Пераденії. Методологія: було застосовано описовий дизайн різних груп, який охопив 212 студентів другого курсу, які вивчали різні дисципліни суміжних наук про здоров’я. Збір даних включав демографічну інформацію, антропометричні вимірювання, оцінку ІМТ, вивчення рівня фізичної активності за допомогою короткої форми Міжнародного опитувальника рухової активності (IPAQ) та оцінку ССР за допомогою ручного динамометра. Коефіцієнт рангової кореляції Спірмена виявив зв’язок між ФА, ІМТ та ССР. Результати: значні позитивні зв’язки спостерігалися між ФА та ССР як на домінантній (r=0,535), так і на недомінантній стороні (r=0,546), що вказує на те, що підвищена ФА асоціюється з підвищеною ССР. Слабкий позитивний зв’язок виявлено між ІМТ та ССР з обох сторін (r=0,282 домінантна сторона, r=0,276 недомінантна сторона). Дуже слабка позитивна кореляція була виявлена між ФА та ІМТ (r=0,144), що підкреслює багатогранний вплив на ІМТ. Висновок: дослідження встановило нюанси кореляції між ФА, ІМТ та ССР у студентів молодших курсів медичних факультетів. Отримані результати підкреслюють важливість цілісного підходу до інтерпретації даних, пов’язаних зі здоров’ям. Ці висновки допоможуть розробити цільові заходи, спрямовані на підвищення рівня фізичної активності та покращення самопочуття серед студентів медичних факультетів, що позитивно впливатиме на громадське здоров’я.
фізична активність, індекс маси тіла, сила стиску руки, суміжні медичні науки, студенти
РЕАЛІЇ ІМПЛЕМЕНТАЦІЇ ІНКЛЮЗИВНОСТІ В УНІВЕРСИТЕТСЬКОМУ СПОРТІ
Спорт у світі сьогодні потужно інкорпорований у стратегії розвитку закладів вищої освіти, а отже, і повсякденне життя студентів, що доповнює професійну підготовку висококваліфікованих фахівців. Спорт, у тому числі університетський, має потенціал об’єднувати людей з різними характеристиками, формувати загальнолюдські цінності, забезпечуючи соціальну взаємодію та виховуючи почуття єдності. Однак спортивне студентське середовище не застраховане від упереджень і стереотипів, які переслідують суспільство в цілому. Мета – аналіз сучасного стану імплементації інклюзивності в університетському спорті. Методи. У роботі використано такі методи: аналіз, синтез, узагальнення, дедукцію, системний та логічний аналіз. Результати. Інклюзивність і різноманітність – це принципи, на яких має ґрунтуватися спортивний світ, зокрема університетський спорт, щоб він міг відповідати потребам усієї студентської спільноти. Ця суспільно важлива проблема не залишається поза увагою керівних структур студентського руху в усьому світі: вона буде підтемою для обговорення на Всесвітньому форумі Міжнародної федерації університетського спорту (FISU); є однією зі складових частин стратегічної основи роботи Федерації університетського спорту Океанії; стала предметом дослідження та розширення рівних можливостей у спорті шляхом неформальної освіти від Європейської асоціації університетського спорту. Університети в усьому світі звертають увагу на потреби маргіналізованих категорій студентів, зосереджуються на створенні сприятливого спортивного середовища для всіх студентів-спортсменів та забезпеченні інклюзивної участі у спортивних програмах і заходах незалежно від їхнього статусу або фізичних можливостей. На наступних Іграх FISU у Турині у 2025 р., які пройдуть під прапором інклюзивності та соціальної стійкості, вперше будуть проведені змагання з параспорту, а саме з баскетболу на візках 3×3. Знаковою є Зимова універсіада-2025, у рамках якої спортсмени з інвалідністю мають змогу виступати у змаганнях разом зі спортсменами без інвалідності. Висновки. Інклюзивність в університетському спорті має бути важливим принципом спортивної діяльності закладів вищої освіти, спрямованим на створення рівних можливостей для всіх студентів. Через реалізацію інклюзивних ініціатив університети сприяють не тільки фізичному розвитку студентів, але й їхній соціальній інтеграції, підвищенню якості життя та створенню більш гармонійного та рівноправного суспільства.
інклюзія, спорт, студентський спорт, здобувачі вищої освіти, Універсіада
ПЕДАГОГІЧНІ УМОВИ НАВЧАННЯ ГРИ В ШАШКИ ДІТЕЙ 4–6 РОКІВ У ПРОЦЕСІ ГУРТКОВОЇ РОБОТИ
Вступ. Сучасний освітній процес передбачає активне залучення дітей дошкільного віку до розвивальної діяльності, яка сприяє їхньому інтелектуальному, емоційному та соціальному розвитку. Одним із дієвих інструментів для цього є інтелектуальні ігри, зокрема шашки. Проблемою є адаптація методик навчання гри в шашки до вікових особливостей дітей 4–6 років. Мета – визначення й обґрунтування педагогічних умов навчання гри в шашки дітей 4–6 років у процесі гурткової роботи з урахуванням їхніх вікових особливостей, потреб та можливостей; здійснення аналізу ефективності інтеграції ігрової діяльності та педагогічних методів у навчальний процес. Методи. У роботі були використані такі методи: аналіз літератури, педагогічне спостереження, тестування дітей, метод експертних оцінок, методи математичної статистики. Дослідження проводилося серед дітей дошкільних навчальних закладів м. Біла Церква. Результати. Розроблено програму навчання гри в шашки для дітей 4–6 років із використанням індивідуального, комплексного та системного підходів. Програма враховує вікові особливості та забезпечує розвиток когнітивних, моторних і соціальних навичок. Результати показали підвищення рівня концентрації, логічного мислення та стратегічного планування у дітей основної групи порівняно з контрольною. Доведено, що педагогічні умови адаптуються до віку, рівня підготовки та контингенту учнів, забезпечуючи максимально ефективний процес навчання. Розроблено алгоритм побудови програми навчання гри в шашки дітей 4–6 років для підготовки юних шашкістів з урахуванням педагогічних умов (особливостей дітей дошкільного віку, роботи в гуртках та специфіки інтелектуальних видів спорту). Висновки. Використання шашок як засобу навчання є ефективним для розвитку ключових навичок дошкільників. Запропонована програма є збалансованою, побудована з урахуванням педагогічних умов навчання, враховує вікові особливості, що забезпечує її успішне застосування у процесі гурткової роботи.
інтелектуальні види спорту, навчання, гра, діти дошкільного віку, педагогічні умови, про грама, алгоритм, шашки
ЗАСТОСУВАННЯ ТЕОРІЇ ПОТОКУ ЯК ІННОВАЦІЙНОГО ПІДХОДУ В ДОСЛІДЖЕННЯХ МОТИВАЦІЇ СПОРТСМЕНІВ
Стаття присвячена розгляду шляхів розвитку мотивації спортсменів на основі теорії потоку та визначенню ключових проблем її застосування у спортивній сфері. Досліджуються теоретичні засади розвитку внутрішньої мотивації спортсменів, зокрема крізь призму теорії потоку M. Csikszentmihalyi, теорії самодетермінації E. Deci та R. Ryan та ієрархічної моделі внутрішньої та зовнішньої мотивації R. Vallerand. Обговорюються принципи виникнення та розвитку стану потоку у спортсменів і його значення для підвищення залученості та задоволення від спортивної діяльності. Мета. Здійснити теоретичний аналіз концепції потоку в спорті та визначити змістовні характеристики і особливості даного інноваційного підходу щодо аналізу мотивації спортсменів. Методи: аналіз і систематизація науково-методичної літератури; метод експертних оцінок; інтерв’ю; міждисциплінарний та системний підхід. Результати. Визначено два загальних інноваційні підходи до розвитку мотивації спортсменів. Перший полягає у підвищенні ймовірності виникнення стану потоку під час виконання завдань. Це досягається шляхом оптимізації структури та змісту тренувальних вправ, зокрема через ретельний підбір завдань та індивідуальне визначення їх оптимальної складності залежно від зовнішніх умов і психологічного стану спортсмена. Важливо, щоб структура діяльності була чіткою і зрозумілою для всіх учасників, а також передбачала можливість отримання зворотного зв’язку, як внутрішнього, так і зовнішнього, щодо прогресу у виконанні завдань. Другий підхід спрямований на розвиток особистісних якостей, що сприяють переживанню стану потоку. Осіб, які схильні до пошуку оптимальних викликів і частіше відчувають стан потоку, називають «аутотелічними особистостями». Формування таких якостей у спортсменів може значно підвищити їхню мотивацію та продуктивність завдяки наполегливості й інтересу до вирішення складних завдань.
інноваційний підхід, стан потоку, мотиваційний аналіз, самодете рмінація, саморозвиток
АНАЛІЗ СВІТОВОГО ДОСВІДУ ПРОБЛЕМИ РЕАБІЛІТАЦІЇ ВЕТЕРАНІВ ВІЙНИ З УРАХУВАННЯМ ГЕНДЕРНОГО АСПЕКТУ
Провідною тенденцією розвитку сучасної науки є її звернення до питань реабілітації військовослужбовців. Ця націленість відображає найважливіше завдання, поставлене самим життям, – повномасштабною війною України з російською федерацією. Складність і різноманіття форм реабілітації і її видів визначає широту підходів до терапії посттравматичного стресового розладу. Робота військового належить до професійних сфер, які максимально насичені стресогенними факторами, дія яких характеризується постійним збільшенням функціонального навантаження на особистість, що потребує актуального теоретичного і практичного наукового підкріплення. Мета – теоретичний аналіз світового досвіду щодо практики реабілітації ветеранів війни. Методологія дослідження. Для аналізу сучасної реабілітації військових використовуються системні, інтерпретаційні, аналітичні, інформаційні, наукові, педагогічні методи та підходи. Результати. У статті зроблена спроба проаналізувати світовий досвід реабілітації ветеранів війни з урахуванням гендерного аспекту на прикладах армій Польщі, Ізраїлю, США та інших країн. У дослідженнях вчених велика увага приділяється питанням підходу до відновлення порушених або втрачених функцій організму військових за допомогою медичної, фізичної і соціально-побутової реабілітації. Досвід Ізраїлю представляє одну із найбільш успішних систем соціально-психологічної реабілітації військових ветеранів, де є особлива посада – офіцер з психічного здоров’я, який постійно стежить за психологічним станом військовослужбовців нарівні із медичними працівниками. Кожен військовослужбовець ізраїльської армії має медичний профіль, який є оцінкою його фізичного і психічного здоров’я. Мережа соціальної підтримки та безпеки, інтеграція травмованих осіб у суспільство, соціальна згуртованість та відновлення системи цінностей у спустошеному війною середовищі полегшує наслідки воєнної травми для людини. Різниця в захисному значенні допомоги з боку родини, друзів і колег для жінок вказує на те, що значення окремих джерел соціальної підтримки залежить від посттравматичного контексту індивіда. Жінки вважають поміч родини важливішою від інших джерел соціального супроводу у збереженні їх психічного здоров’я, що передбачає програму соціальної підтримки не тільки жінок-військовослужбовців, але і їх родин. Корисною для України може стати практика США щодо постійного забезпечення перевірки психологічного стану військових за відповідними протоколами. Цікавим досвідом є і такі альтернативні способи реабілітації ветеранів, як залучення їх до археологічних розкопок або до інших подібних практик. Висновки. Профілактика виникнення посттравматичного стресового розладу у військовослужбовців і їх реабілітація необхідна для корекції соціальної поведінки, поліпшення комунікабельності, розвитку здібностей до самореалізації і подолання довготермінових реакцій. Саме всебічний підхід до психологічної профілактики найбільш ефективний для стабілізації стану учасників військових подій. Вивчення світового досвіду та протоколів реабілітації ветеранів війни є нагальною потребою для подальшого впровадженн я в Україні.
ветерани війни, гендер, реабілітація, психічне здоров’я
ПОРІВНЯЛЬНИЙ АНАЛІЗ ФУНКЦІОНУВАННЯ ВЕЙКБОРДИНГУ В СВІТІ
Вступ. Вейкбординг як екстремальний водний вид спорту набуває все більшої популярності в різних куточках світу. У різних регіонах світу вейкбординг має свої особливості розвитку, зумовлені культурними традиціями, природними умовами, рівнем інфраструктури та підтримки з боку держави і приватного сектору. Проблема полягає у відсутності комплексного аналізу розвитку вейкбордингу як у розвинених, так і у менш популярних регіонах цього виду спорту. Мета дослідження – вивчити особливості розвитку та функціонування вейкбордингу на прикладі країн Північної і Південної Америки, Європи, Австралії та Азії з урахуванням особливостей організації, інфраструктури, фінансування та популярності спорту в різних регіонах. Методи досліджень. У роботі використано аналіз спеціальної наукової літератури та даних мережі Інтернет, порівняльний аналіз, систематизацію, узагальнення. Результати. У США вейкбординг має високий рівень популярності завдяки розвиненій інфраструктурі, державній підтримці через олімпійські програми, а також активній діяльності клубів і шкіл, таких як Orlando Watersports Complex. У Канаді спостерігається схожа ситуація, проте тут більше уваги приділяється природним водоймам, таким як озеро Оканаган. У Південній Америці, особливо у Бразилії, вейкбординг має комерційну спрямованість. Клуби, такі як Naga Cable Park, відіграють ключову роль у залученні спортсменів та організації змагань. В Австралії вейкбординг розвивається на високому рівні завдяки активній діяльності федерацій, таких як Wakeboard Australia, і численним клубам. Популярність кабельного вейкбордингу пов’язана із підтримкою уряду. Австралія також є прикладом ефективного використання державного фінансування для підтримки молодих спортсменів. Європейські країни демонструють високий рівень організації вейкбордингу, особливо Німеччина, Франція, Великобританія та Італія. Наприклад, Німеччина активно використовує природні ресурси для розвитку кабельного вейкбордингу, а Франція виділяється державною підтримкою через спеціальні програми федерацій, таких як FFSNW. Азія перебуває на ранньому етапі розвитку вейкбордингу, проте Таїланд, Японія та Філіппіни демонструють значний прогрес. У Таїланді створена одна з найрозвиненіших інфраструктур у регіоні. Водночас у Японії велика увага приділяється підтримці молодих спортсменів через державні програми. Підкреслено роль державної підтримки та приватних інвестицій у популяризації вейкбордингу, роль кліматичних та географічних факторів. Висновок. Вейкбординг у різних регіонах світу спорту має універсальні риси, але його популярність і організація суттєво залежать від локальних умов. Вейкбординг найбільш розвинений у США, Європі та Австралії, де існує потужна інфраструктура, активна підтримка федерацій та уряду, а також значний рівень участі у змаганнях. Азія демонструє стрімке зростання популярності цього виду спорту, що пов’язано із розвитком сучасних вейк-парків, особливо в Таїланді та Японії. Акцентовано на необхідності поєднання рекреаційної діяльності та професійного спорту, що забезпечує інтеграцію спорту у різні верстви суспільства.
неолімпійські види спорту, вейкбординг, управління, організація, інфраструктура, міжнародний досвід
ОРГАНІЗАЦІЙНІ УМОВИ ВДОСКОНАЛЕННЯ ДІЯЛЬНОСТІ ТА РОЗВИТКУ СУБ’ЄКТІВ ДИТЯЧО-ЮНАЦЬКОГО СПОРТУ В УКРАЇНІ
У статті викладені основні питання, що стосуються організації та особливостей розвитку дитячо-юнацького спорту в Україні, основних факторів, що визначають дані особливості, тенденції та загальні проблеми, актуальні для дитячого спорту.
дитячо-юнацький спорт, система, організація, управління, підго товка
СВІТОВІ ТЕНДЕНЦІЇ ТА ЧИННИКИ, ЩО ВПЛИВАЮТЬ НА ПРОВЕДЕННЯ ЗМАГАНЬ З КІБЕРСПОРТУ
Вступ. Кіберспорт перетворився на одну з найдинамічніших галузей ігрової індустрії, демонструє швидке зростання та розширює власну інфраструктуру. За прогнозами, світовий ринок кіберспорту може сягнути 5,48 мільярда доларів до 2029 року а показником CAGR близько 26,8%, що свідчить про посилення інтересу з боку інвесторів, медіа та широкої аудиторії. Мета дослідження – визначити вплив ключових світових тенденцій на організацію та проведення кіберспортивних змагань та обґрунтувати основні чинники, що визначають їх успішність і результативність. Методи дослідження. Використано теоретичний аналіз, експертне опитування (n=13) з розрахунком коефіцієнта конкордації (W). Для оцінки значущості коефіцієнта конкордації використовували критерій узгодження Пірсона χ2. Соціологічне опитування (n=43) включало гравців (n=27), тренерів й організаторів. Результати оброблялися статистичними методами для визначення рівня їхньої значущості. Результати. Аналіз підтвердив динамічне зростання світового ринку (з перспективою до 5,48 млрд дол. у 2025 році), яке супроводжується професіоналізацією гравців (3,38 млрд геймерів у 2024 р.), глобалізацією (очікуване досягнення 640,8 млн глядачів у 2025 р.) та зміною демографії (переважання аудиторії 16–35 років). Пандемія COVID-19 прискорила перехід змагань до онлайн-формату та сприяла зростанню інвестицій, тоді як у 2024 р. провідними джерелами доходу лишалися спонсорство та медіаправа, які, за прогнозами, збільшуватимуться на понад 22% CAGR. З’ясовано, що гравці надають пріоритет технічним і регламентним аспектам (ігрова платформа, призовий фонд, правила), тоді як організатори та спонсори орієнтуються на видовищність і масштабність заходів (ігрові формати, взаємодія з глядачами, можливості розширення прав на ЗМІ). Висновки. Кіберспорт формується як багатокомпонентна система, що інтегрує технічні, організаційні та маркетингові чинники. Стрімке зростання ринку, залучення міжнародних брендів, глобалізація та зміна демографії глядачів визначають сучасні вектори розвитку кіберспортивної індустрії, а здатність до швидкої адаптації суттєво посилює її конкурентні переваги порівняно з традиційними видами спорту.
кіберспорт, світові тенденції, організація змагань, професіоналізація, глобалізація, глядацька аудиторія, спонсорство, права на ЗМІ, моделі турнірів, ігрова платформа